Автор: equinox
Дата: 28-07-11 02:12
Няма как след подобна трагедия да излязат норвежките политици и да кажат, че не може да се направи нищо за да се предотвратят подобни инциденти в бъдеще, просто защото те са тотално неочаквани и всяко планиране би било безрезултатно. Разбира се това би било политическо самоубийство. За това ще излязат със едно ремарке стратегии и политики и ще потрошат някоя и друга крона по разни проекти със съмнителна стойност. Политическата цел обаче ще бъде постигната - масовият избирател ще види, че се прави нещо и ще е доволен.
Дали това е нещо лошо? Като цяло не мога да дам категоричен отговор. Рационализацията след голяма част от трагедиите действително може да доведе до подобрения, просто защото най-вероятната причина е човешка немърливост или недообмисляне. Обикновенно това е причината при повечето автомобилни, самолетни, влакови и т.н. инциденти. Например, ако дизайна на напречните прегради в корпуса на "Титаник" беше малко по-различен трагедията нямаше да се състои. Най-вероятно съвремените корабни инжинери да са си взели поука от тази трагедия и тази недомислица в дизайна да не се прави повече.
Може би в подобни инциденти, технологията надделява, а това е нещо по-предвидимо. Какво става обаче когато има замесени хора и техните действия са напълно нерационални (поне от страна на страничният зреител)?
Чували ли сте за Millennium Challenge 2002. Това е една от най-големите военни симулации правени някога в САЩ, струваща над 250 милиона долара. Целта е да се тества нова военна доктрина, за която всички генерали мислят, че е доктрината на бъдещето. Тя включва една всеобхватна система за събиране и предоставяне на информация на командващите с цел да имат по-добра идея какво точно се случва на бойното полеи съответно да вземат по-добри решения. В тази симулация срещу модерната армия, снабдена със всякакъв вид информация и технологии, се изправя една доста по-примитивна и традиционна армия. Резултатът е категоричен и за мнозина неочакван - новата система е разбита на пух и прах и модерната армия претърпява пълно крушение. Оказва се, че огромният обем от информация и предоверяването на технологиите пречи за вземането на адекватни и бързи решения. Вместо да подпомогне военните действия, тази система ги парализира. Това обаче никак не притеснява военните. Те просто проиграват на ново цялата симулация по предваритлно зададен сценарии. В този случай модерната армия се справя чудесно.
Но какво имах в предвид? Пострационализациите в много случай водят до "усъвършенстване" на определени системи за реагиране, като ги усложняват ужасно много. Особенно в критични ситуации се оказва, че те по-скоро пречат, а в "мирно" време може да се окаже, че разходите са по-скоро неоправдани. По принцип си мисля, че е най-добре да се планира по начин, които да гарантира максимална гъвкавост при действие, но това май е по-лесно да се каже от колкото да се направи. Работата е там, че хората искат по-скоро да се чувстват сигурни. Искат гаранции и предвидимост, структура и спокойствие. Никой не харесва непредвидимите неща, нито обича да се напряга да мисли за тях. Сякаш като не мислим за тях те ще изчезнат и всичко ще е по-безопасно. И така се създават системи, които по-скоро ни дават чувството за сигурност, от колкото наистина да го предлагат.
|
|