Автор: zizero
Дата: 20-09-11 16:02
http://www.vchera.bg/vnucite-mi-sa-oligofren/
Вие сега сигурно седите и се чудите какъв съм, питате се кой ли е тоя изтерзан човек, с прошарената коса и тия огромни сенки под очите… Ще ви кажа кой съм, уважаеми, веднага ще ви кажа – аз съм един съвсем обикновен човек, по стечение на обстоятелствата превърнал се в дядо. Две дъщери имам и двете взеха, че родиха млади и ми разказаха играта, честно ви казвам.
Тия, дето разправят, че нямало нищо по-хубаво от това да си млад дядо, да вземат да дойдат и да видят моите внуци. Олигофрени! И не е да кажеш един олигофрен, айде ако е един как да е, все ще го изтрая някакси, но те два, бе, майка му стара, два и все при мен ги оставят. Викам – алоу, тия дебили други роднини нямат ли, бе, тате, защо все при мене, не бях ли добър баща, не ви ли отгледах както трябва, защо ми го причинявате това?
А те дъщерите, едни лъчезарни, едни усмихнати, мислят си, че се шегувам и все ме тупат по гърба и викат – голяма си скица, тате. Абе, голяма, голяма, колко да съм голяма, нерви не ми останаха, зъбите си изпотроших от стискане, не мога да спя нощем, само подскачам в леглото и се стряскам, че ми ги водят!
А те веднъж дойдат ли, почва се… Чупене, трошене, хвърляне, и все се хилят! Ама не се хилят така както децата се хилят, весело и безгрижно, ами злобно се хилят, нагло се хилят, и ме гледат в очите, седят и ме гледат…, гледат, гледат и вземат, че строшат още нещо. Зверчета мръсни!
Дáли им в училище да нарисуват нещо, и тия двамата ми нарисували некролога – цветен, спретнат, с подчертани букви…
Ма то това не са деца, бе, детето хванеш и го шамаросаш и се сапикяса. Тия не, батко. Аз ги бия, те ми рецитират Байрон. И най-интересното е, че правилно го рецитират, гадовете подмолни, правилно го рецитират, за да седя аз и да се чудя откъде го знаят, при положение, че родителите им не книга, вестник не са отваряли през живота си, а началният им учител излежава три години за побой на малолетен. И да ви кажа, разбирам го човека – олигофрените само с бой се оправят, страх да имат от тебе, страх, като те видят и на немски да започват да говорят!
Аз така мислех, че ще се оправя и с моите като ми ги доведоха за първи път – бих ги, бих ги, бих ги, да им покажа кой е самецът в къщата, после още малко ги бих, после ги заведох на сладкарница и тия изпотрошиха витрините! След всичкия тоя бой, потрошиха витрините! Не олигофрени, ами напаст! Напаст! Тия, за да ги респектираш, трябва да ги убиеш, казах го това на дъщерите ми, те се дърпат…
Какво се дърпаш, какво се дърпаш, не го ли виждаш, че некролога ми в джоба си го носи? И не го казвам това метафорично, да му се не види! Дáли им в училище да нарисуват нещо, и тия двамата ми нарисували некролога – цветен, спретнат, с подчертани букви, и ми го носят после да съм си го закачил на стената! Не, не, въобще…, просто не ми се говори, не ми се говори… Другият им дядо в болница го вкараха! Вярно от грип се разболя човекът, но съм сигурен, че тия двамата имат пръст. Значи, страда ли някой, няма начин те да не са виновни! Демончета малки! Зли същества, зли!
И растат, ей това е проблемът – ние стареем, те растат, и рано или късно ще вземат властта, и тогава да му мислим! Обаче, аз съм решил да не се ядосвам, няма какво да се нервирам – докато мога ще ги бия, пък, един ден, дал Бог здраве, ще видим дали ще са благодарни те на дяда си за здравата ръка! Айде засега, оставям ви, че ги чувам как се надбягват в хола…, два на два ми е холът, пълен е със стъклени витрини и порцелан, обаче тия се надбягват вътре… Просто усещам как се задават на дядо шамарите, просто усещам! Лек ден ви желая и, моля ви, по-често си бийте децата, че ми омръзна от невъзпитана челяд!
|
|